Derfor er det naturligt for mig at dele Milano med jer.
Milano er ikke mere. Efter et langt sygdomsforløb over næsten 1 år, blev det tid til at sige farvel.
Det skete i mandags 26/10 2015 omkring kl 17.00.
Milano har altid haft noget med sine bagben. Ikke ville springe an i venstregalop, ligeud var bedre end bøjet spor og andre små ting.
Vi fik bøjeøvelser fra dyrlægerne, massage, diverse træningsprogrammer osv, men det hjalp ikke så meget som det skulle. Milano blev faktisk dårligere iløbet af det her år. Han har aldrig vægret sig ved ridningen. Ikke med mig. Han har altid villet lave noget (nogen gange mere, nogen gange mindre, man er jo Pony).
Dyrlægerne var flinke til at hjælpe os videre frem og jeg har altid taget hensyn til min hest's små finurligheder og skavanker. Det er ikke ridningen der er det hyggelige for mig. Det er tillidsøvelserne, gåturene, rideturene uden sadel, ridningen uden sadel og hovedtøj, ridning med lukkede øjne, strigleriet, nusseriet og tobenet gulerods/æble/appelsin/godbids automat.
![Forelsket :elsk:](./images/smilies/stor_forelsket.gif)
![Forelsket :elsk:](./images/smilies/stor_forelsket.gif)
![Forelsket :elsk:](./images/smilies/stor_forelsket.gif)
Men i mandags var det slut. Milano ville gerne, men kunne ikke. Dyrlægerne var flinke, gode og dygtige til at vejlede os. Prognosen har aldrig været god for mit dejlige Ponydyr siden i januar. Men hvor der er håb, ikk?
Så min Bette Pons, Giraf, Langhals, Mille (Tusind på italiensk), Batman, Fedtmule, Eyoore (Jason's kælenavn til Ponydyret), Mors Baby, Pååny, Mors Pony er her ikke mere.
En gammel skade sagde stop. Pony har på et tidspunkt i sit forholdsvis lange liv brækket sit bækken og det er helet skævt op. Det er sket før vi fik ham ud på Gården og sikkert sket mens han var bette.
Han fik 6 år på Gården. 4 år og 26 dage med mig.
I alt blev min Bette Hestedyr 11 år, 6 måneder og 9 dage.
Milano: Født 1704-2004. Sendt afsted til Prins 2610-2015. Han er blevet advaret om at Prins napper og kan være en kende sur. Men han skulle bare sige at han var min, så skulle det nok gå.
Mine unger tager det væsentlige pænere end jeg.
Jeg skulle hilse at sige at Rosacea i udbrud passer rigtigt dårligt med salte tårer. Det svier som bare Pesten.
Jason er en klippe uden lige.
Der er intet nævnt på FB. Jeg kan ikke holde folks sympati ud. I er lidt anderledes. For I var med til Prins.
Ingen regnbue digte, tak. Det er bare ikke mig.
Og jeg savner mit Ponydyr ret meget.
Han var kravlet ind der hvor Prins også er. To helt specielle dyr lige efter hinanden. Det er sgu særligt.
PS: Jeg vidste ikke at man kunne få migræne anfald af at græde.